Charles?
Grace?
Si tu. Ty si tu.
Povedali, že nie je nijaká nádej.
Povedali, že ťa mám vyhlásiť za mŕtveho.
Hovoria veľa vecí.
Och, ďakujem.
Ďakujem ti, Bože.
Každý deň som sa za toto modlila...
prosila Boha, aby ťa priviedol späť.
Priviedol deťom ich otca.
Priviedol ho...
Ale kde si bol celý ten čas?
Tam vonku... hľadajúci môj dom.
Si taký iný.
Taký iný.
Niekedy krvácam.
Madam...
Pani Millsová...
toto je môj manžel.
Teší ma, že sa s vami stretávam, pane.
Je veľmi slabý.
Tu.
Chcem, aby ste pripravili horúci kúpeľ a nejaké čisté oblečenie.
A niečo na jedenie.
Hneď, madam.
Ako sa majú moji malí?
Ocko!
Prečo ti to trvalo tak dlho?
Ahoj, Nicholas.
Hovorila som ti, vidíš.
Povedala som ti, že sa vráti.
Obaja ste poslúchali?
Boli sme veľmi dobrí.
Boli ste dobrí k mame?
Veľmi dobrí.
Učili sme sa každý deň na naše prvé prijímanie.
Ocko, zabil si niekoho?
Och! Už ide!
Zlatko, pripravili sme ti obed.
Pôjdeš dole, alebo radšej...
Kedy ocko zíde dole?
Buď trpezlivá, Anne. Ocko sa necíti dobre.
Povedal, že videl veľa mŕtvych ľudí.
Pššt.
Mama, keď ľudia zomrú vo vojne...
kam idú?
Och, čo je to za otázku.
- Závisí to... - Na čom?
Či bojovali na strane dobrých alebo zlých.
Tvoj otec, napríklad, bojoval za Anglicko...
na strane dobrých.
Ako vieš, kto sú dobrí a kto zlí?
Dosť bolo otázok. Jedzte.
Nikdy nepôjdeš do vojny.
Nikdy nikam nepôjdeme.
Och.
Nič ti neujde.
Je ti oveľa lepšie doma s tvojou mamou a ockom...
ktorí ťa veľmi, veľmi milujú.
A votrelcami.
Nie sú tu žiadni votrelci.
Ale povedala si, že sú.
Nie, povedala som, že tu nie sú žiadny votrelci.
Nechcem už o tom počuť ani slovo.
- Ale povedala si... - To stačí!
Môžem niečo povedať?
- Nie! - Prečo nie?
Pretože... pretože nemôžeš!
Anne, prestaň tak dýchať.
Počula si ma. Prestaň.
Prestaň dýchať.
Dobre, choď do svojej izby.
Choď do svojej izby. Dnes nebude žiaden dezert.
Och, žiaden plač, žiaden plač.
Och, prestaň s tým.
Pozri akú strašnú tvár máš, keď plačeš.
No a čo!
Tak, tak.
Počúvaj ma.
Videla som ich tiež.
Naozaj?
Áno.
Prečo to nepoviete mojej mame?
Potom mi možno uverí.
Sú veci, ktoré tvoja mama nechce počuť.
Verí iba tomu, čomu bola učená.
Ale neboj sa, skôr či neskôr...
uvidí ich.
Potom sa všetko zmení.
Ako?
Och, uvidíš.
Prídu veľké prekvapenia.
Prídu... zmeny.
Zmeny?
Teraz sa správa, akoby sa nič nestalo.
A čo jej dcéra?
Och, nie je taká vzpurná.
Deti bude ľahšie presvedčiť.
Nie, bude to matka, ktorá bude robiť problémy.
Myslíš, že jej manžel má nejaké podozrenie?
Nie. Nemyslím, že čo i len vie, kde je.
Och, pozrime sa na tú krásnu dcérku, čo mám.
Mama urobila tento závoj špeciálne pre teba.
Hmm?
Vyzerám ako nevesta.
Áno. To áno.
Potrebujem trochu skrátiť tie rukávy.
Môžeš si to už vyzliecť.
Nie.
Tieto šaty musia byť čistučké na prvé prijímanie.
Sľubujem, že ich nezašpiním.
Len mi ich nechaj trošku dlhšie na sebe.
Och, iba trošku?
Dobre. Za chvíľu sa vrátim.
Žiadne sedenie na zemi alebo opieranie sa o steny.
Nie.
Monsieur, zatancovali by ste si?
Je mi potešením.
Charles, nemôžeš takto pokračovať.
Musíš niečo jesť.
Oooo.
Na nebi
neviem, či je zamračené alebo jasno
oči mám len
pre teba, láska
Mesiac môže byť vysoko
Anne, musíš si tie šaty už vyzliecť.
Anne, počúvaš ma?
Anne?
Čo som ti povedala o sedení na dlážke?
Ale je čistá.
V tom nie je rozdiel.
Prečo nikdy nemôžeš urobiť to, čo si povedala...
Čo sa deje?
Kde je moja dcéra?
Čo si spravila s mojou dcérou?
Zbláznila si sa? Ja som tvoja dcéra.
Nie! Ty nie si moja dcéra!
Nie! Nie!
Ty nie si moja dcéra! Nie!
Nie!
Madam, počula som krik.
Chcela ma zabiť!
Neprestávala, kým nás nezabila!
Neprestávala!
Tíško, dieťa. Poď so mnou.
Si zlá! Si zlá! Zlá!
Zlá!
Ako jej je?
Nedá sa utíšiť...
tak som ju nechala s jej otcom.
Trvala na tom, že sa s ním chce rozprávať.
Čo sa stalo? Prečo ste zápasili?
To nebola ona.
Bola to stará žena s čudnými očami.
Napodobňovala hlas mojej dcéry.
Prisahala by som Bohu, že to nebola moja dcéra.
Och, Bože. Bože, pomôž mi.
Bože, pomôž mi. Čo sa to so mnou deje?
Ja neviem, čo sa to so mnou deje.
Musíte viac odpočívať.
Nemôžete byť zodpovedná za celý tento dom.
Nechajte to na nás.
My vieme, čo sa musí spraviť.
Čo tým myslíte?
Čo tým myslíte, že viete, čo sa musí spraviť?
Nič, madam. Iba som navrhla...
Nie je nič, čo by ste navrhli.
Kto si myslíte, že ste?
Nemáte ani predstavu, čo sa musí spraviť.
Alebo viete?
Čo je toto?
Tabletky na vašu migrénu, madam.
Tie, čo vždy beriete.
Prosím, potrebujem byť sama.
Áno, madam.
Poď, dieťa.
Anne mi povedala všetko.
Želám si, aby som mala vysvetlenie, ale nemám.
Najprv som si myslela, že v dome bol niekto iný.
Dokonca som si myslela, že tu boli duchovia.
Nehovorím o duchoch.
Hovorím o tom, čo sa stalo toho dňa.
Neviem, o čom hovoríš.
Povedz mi, že to nie je pravda.
Povedz mi, čo sa stalo.
Stalo?
Neviem, čo to do mňa vošlo ten deň.
Služobníctvo muselo odísť počas noci.
Nemalo odvahu povedať mi to do tváre.
Vedeli, že som nemohla opustiť dom.
Vedeli to.
Anne.
Anne, čo sa stalo?
Udrela ma.
Zbláznila sa ako v ten deň.
Pamätáš?
Nie.
Musíš mi odpustiť, Charles.
Nie ja. Deti.
Vedia, že ich milujem.
Vedia, že by som im nikdy neublížila.
Skôr by som zomrela.
Čo ideš urobiť?
Hneváš sa na mňa?
Iba som sa vrátil povedať zbohom...
mojej žene a deťom.
Teraz musím ísť.
Ísť kam?
Na front.
Nie. Vojna skončila.
Vojna neskončila.
O čom to hovoríš?
Nepôjdeš, počuješ ma?
Už si raz odišiel. Nemôžeš odísť!
Prečo?
Prečo si musel ísť do tej hlúpej vojny...
ktorá s nami nič nemala?
Prečo si nemohol zostať tu ako ostatní?
Ostatní sa vzdali.
Všetci sme sa vzdali!
Celý ostrov bol okupovaný!
Čo si čakal?
Čo si sa snažil dokázať odchodom do vojny?
Tvoje miesto bolo tu, s nami.
So svojou rodinou.
Milujem ťa.
Bolo toho na mňa veľa.
Žitie v temnote,
v tomto väzení.
Ale nie na teba.
Nebolo to dosť pre teba.
Preto si odišiel.
Nebola to iba vojna.
Chceš ma opustiť, však?
Och.
Anne!
Nicholas!
Čo je to? Čo...
Och! Och!
Och, môj Bože!
Sem! Och, môj Bože!
Oh! Oh!
Sem!
Oh!
Kde sú závesy?
Pani Millsová!
Ukážte. Ukážte.
Och, ste v poriadku!
Ste v poriadku!
Chcem ocka!
Ocko odišiel.
To nie je pravda!
Áno, je.
Je to pravda.
Mám ťa rád, mama.
Nájdi závesy.
Kto to bol?
Kto to spravil?
Povedz mi!
Vieš, čo sa to tu deje!
Vieš, pretože sa ti to stalo tiež!
Povieš mi to.
Napíš to.
Napíš to! Prosím!
Tento postoj nič nevyrieši, madam.
Mimochodom, nevie písať.
- Kde sú? - Čo?
Závesy!
Závesy, na ktorých závisí život mojich detí!
Niekto vzal závesy!
Všimla som si, madam.
Nie je potrebné, aby ste zvyšovala hlas.
Och, pán Tuttle. Akurát som vás chcela zavolať.
Viete, že niekto vzal všetky závesy?
Závesy?
Och, Bože.
Prečo by niekto chcel vziať všetky závesy?
Aby sem vpustil denné svetlo, myslím.
Denné svetlo. Samozrejme.
Niekto chce zabiť moje deti.
Prečo si myslíte, že denné svetlo by ich zabilo?
Zošaleli ste?
Povedala som vám.
Už som vám to povedala!
Deti sú citlivé na svetlo!
Svetlo ich zabije!
Áno, ale to bolo predtým.
Stav sa mohol upraviť sám.
Ak ich nikdy nevystavíte dennému svetlu,
ako budete vedieť, že nie sú vyliečení?
Moja švagriná mala strašnú reumu...
na nohách a chrbte.
Potom jedného krásneho dňa...
sa stratila.
Idem nájsť tie závesy...
a potom, čo mi ich pomôžete zavesiť...
opustíte tento dom!
A čo pán domu, madam?
Čo by o tomto všetkom povedal on?
Dajte mi kľúče.
Chcem tie kľúče hneď!
Viem, čo chcete.
Chcete nás vyľakať.
Chcete nás dostať odtiaľto, mňa a moje deti.
Chceli ste prevziať tento dom...
od prvého dňa, čo ste prišli.
Teraz, dajte mi tie kľúče. Nebudem ich prosiť znova.
Mali by ste sa skúsiť ukľudniť, madam.
Dajte mi kľúče.
Dajte mi ich.
A teraz odtiaľto vypadnite.
Viete čo, pán Tuttle?
Myslím, že svoje som už urobila.
A čo vy?
Och, áno. Určite.
Radšej pôjdeme a odkryjeme náhrobné kamene.
Čo robí mama?
Už som ti povedala. Zbláznila sa.
Klamárka.
- Zbláznila sa! - Klamárka, klamárka!
Noc.
Kam ideš?
Mám toho dosť.
Idem do lesa hľadať ocka.
Ideš utiecť?
Ak sa zavesím na rúru...
môžem zošplhať na zem.
Je to veľmi ľahké.
Ak to mama zistí, tak máš na mále.
Áno, áno, áno.
Anne, počkaj!
Aj ja chcem ísť hľadať ocka.
Klamár. Len nechceš zostať sám.
Strachopud, strachopud!
Buď ticho!
Anne, myslím, že sme sa stratili.
Stále sme ešte nevyšli zo záhrady, hlupák.
- Bojím sa. - Nemal si potom ísť.
- Hovor niečo. - Čo by som mala hovoriť?
Neviem. Niečo.
Pozrime sa. Moje meno je Anne a kráčam.
Kráčam a moje meno je Anne.
Čo je to tam?
Myslím, že sú to pomníky.
Nechoď tam!
Prečo nie?
Čo ak vyskočia duchovia?
Hroby nemajú duchov. Iba kostry.
Niečo je tu napísané.
Poďme!
Počkaj!
Och!
Anne! Čo je tam napísané?
Musíte byť silné, deti.
Nicholas, poď sem!
Pani Millsová, prosím nehovorte mame, že sme ušli.
Nehovor s nimi!
Prečo?
- Sú mŕtvi! - Čože?
Sú to duchovia! Prosím, poď sem!
Deti!
Nicholas!
Oni sú duchovia?
Prečo nemajú oblečené plachty a nerinčia reťazami?
Povedala si to...
Nestarám sa o to, čo som povedala! Choď od nich!
Vždy sa mi posmievaš a klameš...
a som z toho chorý!
Nežartujem! Hovorím pravdu!
Poď sem!
Rýchlo!
Mama! Mama!
Deti!
Utekajte!
Bežte! Do domu!
Nechoďte bližšie!
Nehýbte sa!
Nenamáhajte sa, madam.
Tuberkulóza to s nami skončila...
pred viac ako polstoročím.
Choďte preč!
Otvorte dvere, madam. Prosím.
Čo chcete?
Mama, neotváraj dvere. Nie.
Videli sme ich hroby.
Choďte hore a schovajte sa.
- Choďte. - Bojím sa.
Och!
Nerozdeľujte sa!
Och!
Čokoľvek urobíte, nerozdeľujte sa.
Choďte sa skryť. Choďte. Choďte.
Snažili sme sa, aby ste pochopili.
Pochopili čo?
Dom.
Novú situáciu.
Akú situáciu?
Musíme sa všetci učiť žiť spolu...
živí a mŕtvi.
Och!
Ak ste mŕtvi, nechajte nás na pokoji!
Nechajte nás na pokoji!
Sem. Vlez dnu.
Povedzme, že vás necháme.
Myslíte, že oni vás nechajú?
Kto?
Votrelci.
Nie sú žiadni votrelci.
Oni zvesili závesy.
Nie sú žiadni votrelci.
Och, áno, ubezpečujem vás, že to boli oni.
A teraz sú tam s vami a deťmi.
Čakajú na vás.
Nie!
Áno. A verte mi, skôr či neskôr,
vás nájdu.
Počúvaj, počkaj tu a ja sa hneď vrátim.
Nie, nie, nie. Mama povedala, že by sme sa nemali rozdeliť.
Nemôžeme ju nechať samú.
Prestaň tak dýchať.
Nicholas, prestaň tak dýchať.
Prestaň dýchať!
Počuješ to? Niekto tam je.
Poďte s nami, deti.
Poďte s nami.
Nicholas?
Anne?
Kde ste?
Odpovedzte!
Votrelci ich našli.
Už nemôžeme nič urobiť.
Musíte ísť hore a hovoriť s nimi.
Otče náš, ktorý si na Nebesiach...
posväť sa meno tvoje.
Príď kráľovstvo tvoje...
buď vôľa tvoja ako v nebi...
tak i na zemi.
Chlieb náš každodenný daj nám dnes...
a odpusť nám naše viny...
Prečo sa bojíte, deti?
Prečo nechcete, aby sme boli vašimi priateľmi?
No tak. Rozprávajte sa s nami.
Rozprávajte sa s nami.
Povedzte mi, čo sa stalo.
Nepovedz jej! Nepovedz jej!
Nepovedz jej.
Ak jej to poviem, nechajú nás na pokoji.
Mama!
Mama.
Prečo plačete, deti?
Čo sa stalo v tejto izbe?
Čo vám urobila mama?
Niečo o vankúši.
Tak vás zabila?
S vankúšom?
Nezabila nás!
Deti, ak ste mŕtve,
prečo zostávate v tomto dome?
Nie sme mŕtvi!
Prečo zostávate v tomto dome?
Nie sme mŕtvi!
Prečo zostávate v tomto dome?
Nie sme mŕtvi! Nie sme mŕtvi!
Och!
Ste v poriadku?
Áno. Len malý závrat, to je všetko.
Čo sa stalo?
Skontaktovali sa.
Všetci traja?
Podľa všetkého, áno.
Matka a dve deti.
Celkom zaujímavé, nemyslíte?
Zaujímavé?
Bola som vydesená k smrti!
Miláčik, ukľudni sa.
Nie. Doteraz, bolo podľa teba...
ale teraz ma počúvaj.
Nie je možné, aby sme zostali v tomto dome dlhšie.
Je to celkom jasné...
že tieto bytosti nechcú, aby sme tu žili.
Stále o nich nič nevieme.
Áno, vieme!
Vieme, že žena sa zbláznila...
udusila svoje dve deti, a potom sa zastrelila.
To úplne stačí. Mysli na svojho syna.
S Viktorom nie je nič.
Áno, je! Má nočné mory.
Povedal, že videl to dievča...
a tiež táto pani ňou bola posadnutá.
Prosím, nechaj nás odísť z tohto domu.
V poriadku.
Odídeme zajtra ráno.
Oh, ďakujem Bože za to.
Idem a dozriem na Viktora.
Ešte raz, ďakujem veľmi pekne za to, že ste prišli.
S radosťou.
Dúfam, že sme pomohli.
Och, áno, samozrejme. Hoci musím priznať...
Najprv som nemohla pochopiť...
čo robí vankúš v mojich rukách,
alebo prečo ste sa nehýbali.
Ale potom som vedela.
Stalo sa to.
Zabila som svoje deti.
Vzala som pušku.
Priložila k čelu.
Potom stlačila kohútik.
Nič.
Potom som počula váš smiech v spálni.
Hrali ste sa s vankúšmi...
akoby sa nič nestalo.
A myslela som, že Pán vo svojej milosrdnosti...
mi dal druhú šancu...
hovoriac mi, "Nevzdávaj sa".
Buď silná.
Buď dobrou matkou.
Pre nich.
Ale teraz...
teraz...
čo to všetko znamená?
Kde to sme?
Mladá Lydia povedala to isté,
keď zistila, že my traja sme mŕtvi.
A bolo to naposledy, čo prehovorila.
Ale nemohla som vám to predtým povedať, až teraz.
Mám nám spraviť šálku čaju, madam?
Votrelci odchádzajú...
ale iní prídu.
Niekedy ich cítime.
Inokedy, nie.
Ale to je tak, ako to vždy bolo.
Madam.
Mama,
ocko zomrel vo vojne, však?
Áno.
Uvidíme ho ešte?
Neviem.
Ak sme mŕtvi, kde je detské predpeklie?
Neviem, či je nejaké detské predpeklie.
Nie som oveľa múdrejšia ako vy...
ale viem, že vás milujem.
Vždy som vás milovala.
A tento dom je náš.
Povedzte to so mnou.
Tento dom je náš.
Mama, pozri. Už to viac nebolí.
Nikto nás neprinúti opustiť tento dom.
Poďme, Viktor.